I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Profeterne taler om Arthurs forbandelse.
Du bør frygte den...
...thi den forfølger ham som et spøgelse om natten.
- Arthurs forbandelse vil afslutte det. - Du ved jo ikke, hvad den er endnu.
Diamairen er nøglen til al kundskab.
- Hvor er nøglen så? - Her, under jorden.
Det er noget derude.
- Jeg er usikker på rejsen til Ismere. - Jeg vil befri mine mænd.
Merlin!
Tøv en kende!
Lad lady Morgana afgøre deres skæbne.
- Mordred. - Hej, Arthur.
Aithusa?
Kom. Kom her.
Du skal ikke være urolig. Vi er i sikkerhed her.
Intet ondt kan ramme os nu.
Vores vanskeligheder ligger bag os. Det lover jeg.
Vi vil snart finde diamairen, og så kender vi Arthurs forbandelse.
Og Camelot bliver vores.
Hvordan havnede vi her, Merlin? Jo, du tænkte som sædvanlig på mad.
- Jeg sagde, at det var en fælde. - Og jeg bad dig om at tage hjem.
Vi må flygte, inden de overlader os til Morgana.
I taler kun, når I bliver tiltalt.
Hurtigere!
Drik det her, så bliver det lettere.
- Gaius, du må tale med dronningen. - Det nytter ikke.
- Så lad mig tale med hende. - Jeg er kun livlæge.
Men hun stoler på dig. Jeg vil bare tale med hende.
Hvis du ikke hjælper mig, Gaius... Lad mig ikke dø.
Hvad glor du på?
Er det den her, du vil have?
Grib!
Vi skulle måske give dem mad. De bliver skind og ben.
Morgana vil have slaver, ikke slagtesvin.
- Så sæt farten ned. - Jeg vil gerne have betaling hurtigt.
- Vil du have dem? - Hvorfor giver du mig mad?
Jeg står i gæld til ham, fordi han reddede mit liv.
Døm mig ikke på forhånd.
Du frygter mig, Emrys, ikke sandt?
Jeg kender det had og den mistro, som troldmænd mødes med.
Du og jeg er ikke så forskellige.
Jeg har også lært at skjule mine evner.
Jeg lover at bevare din hemmelighed.
Hvad leder Morgana efter?
- Diamairen. - Hvad er det?
- "Nøglen" på mit folks sprog. - Nøglen til hvad?
Til al kundskab.
- Stadig intet spor af diamairen! - Bevar troen, Morgana.
Arthur kan være her om nogle dage. Jeg ved, at han undslap.
- I så fald er han i Camelot nu. - Så tal med din spion!
Sefa er blevet pågrebet.
Hun er blevet dømt til døden.
Det er grusomt.
Intet er mere ærefuldt end at give sit liv for en god sag.
Hun har vist sig som en vær dig datter.
Det skal ikke blive glemt.
Jeg fordobler patruljerne ved grænsen. Når Arthur kommer, er vi parat.
Du kan ikke gøre mere for Sefa. Hendes offer skal ikke være forgæves.
Stands!
Han skal have vand.
Op med dig.
Du er ikke så meget krigere nu, hvad?
Lad mig... Jeg hjælper ham.
- Deres Nåde. - Du bad om at tale med mig.
Jeg er ked af det, jeg gjorde. Det var forkert og tankeløst.
Jeg ville ikke gøre nogen ondt, kun hjælpe min far.
- Nu er jeg dømt til døden. - Jeg kan ikke lave loven om.
De har et godt hjerte, og jeg beder Dem om nåde.
Mennesker døde.
Det gør mig meget ondt.
Jeg gjorde det for min fars skyld. Det var det eneste, han bad mig om.
Jeg sagde først nej, men han...
Jeg ville gøre ham glad.
- Han udnyttede dig. - Ja. Jeg vil ikke dø, Deres Nåde.
Jeg kan intet gøre. Dommen står fast.
Hvor skal jeg skrive under?
- Det er en meget hård dom. - Loven er tydelig.
Sefa var naiv, men hun behøver ikke at dø for det.
Jeg har ikke til hensigt at henrette hende.
Faderen er den virkelige trussel mod Camelot.
Jeg håber, dommen lokker ham her til. Men det skal virke ægte.
Ruadan kan have flere spioner her, og aner han uråd, kommer han ikke.
- Det er et farligt spil. - I krig må man løbe risici.
Hvad, hvis Ruadan ikke kommer?
Det må jeg gå ud fra, at han gør.
Hvem gjorde det?
Hvem?
Vi må hvile.
Godt. Du skal få hvile... for evigt.
- Det er din spøg. - Har du et bedre forslag?
Vi har ikke hele dagen, Merlin!
- De må ikke komme over. - Merlin!
- Hvorfor lod du ham leve? - Han var venlig mod os.
- Du skulle have dræbt ham! - Hvad er der i vejen? Vi undslap jo.
- Vi er måske ikke så heldige igen. - Jeg elsker din optimisme. Kom.
Du skal ikke være bange.
Dine sår er ikke lægt endnu.
Du reddede mig. Tak.
- Jeg ved, at du er min hjælp vær dig. - Jeg forstår ikke.
Tror du, at godhed kun findes hos mennesker?
Jeg har aldrig set et væsen som dig. Hvem er du?
Jeg er blevet kaldt mange ting af menneskebørnene.
Jeg er den sidste af min art.
Engang var vi agtede af alle.
Men det er længe siden nu.
I hundreder af år blev vi foragtet og jaget.
Og til sidst var jeg alene tilbage.
Og nu er det her sidste tilflugtssted-
- ikke længere sikkert.
Du er svag, gode ridder.
Du må hvile og læge dine sår.
Stands!
Giv Dem til kende.
- Grib ham! - Kom.
- Er det Ruadan? - Sandsynligvis.
Der!
Overgiv jer. I kan ikke flygte.
Far!
Jeg må have vand.
- Far... Du må hele dig selv. - Sådanne kræfter besidder jeg ikke.
Sæt den her fast på fuglen.
Du har klaret dig godt. Vær stolt af det.
- Sefa... - Du må ikke forlade mig.
- Du må være stærk. - Far, jeg beder dig...
Jeg vil altid elske dig.
Jeg har dårligt nyt. Arthur er på vej mod Ismere.
Men fortvivl ikke.
Når du finder diamairen, kender du Arthurs forbandelse.
Snart vil Pendragons være uddøde.
Du ved, hvad man plejer at sige. Skinnet bedrager.
Ikke i det her tilfælde.
Hvad er det?
Jeg tror, at det er en bøn.
Kan du læse den?
- Gaius? - Jeg er ikke ekspert i druideskrift.
Jeg kender dig bedre end som så.
Det er en opfordring til sejr over den gamle religions fjender.
- Jeg troede, druiderne var fredelige. - Ikke alle, efter Uthers udrensning.
- Men han er død for længe siden. - Nogle tror, at Arthur er som sin far.
Trolddom er stadig forbudt.
- Var det en hellig pligt for Ruadan? - Mere end det.
Nogle mener, at Arthur skal falde for en druides hånd.
- Ruadan troede måske, det var ham. - Han tog fejl.
Du skulle have dræbt ham, da du havde chancen.
- Vi kommer aldrig ind. - Det er altid en måde.
- Hvorfor lod jeg dig overtale mig? - Det er en genistreg.
En genistreg?
Du har lidt... gulerod i håret.
Jeg håber da, at det er gulerod.
- Er du klar? - Til hvad?
Vores vogn er kørt frem.
- Der er saksere overalt. - Vi må falde i med omgivelserne.
Lad lady Morgana se det med egne øjne.
Jeg får dobbelt så meget på markedet i Asgorath.
Deres Nåde, jeg kommer med otte af de bedste...
Mordred...
- Arthur... - Hvor er de andre?
Her og der.
- Og Gwaine? - Jeg så ham for et par dage siden.
- Brug det for til at skaffe flere. - Arthur...
Prøv at befri de andre. Vi finder Gwaine.
Kom her.
Jeg frygtede, at du var død. Livet er farligt for os med magiske kræfter.
- Det har ikke været let. - Ikke for nogen af os.
Mennesker er bange for trolddom. Selv de, der støtter det udadtil.
- Du ser meget. - Det har jeg lært mig.
Jeg har været tvunget til det.
For ikke at blive brændt på bålet eller udnyttet.
Det vil ændre sig, når den gamle religion her sker igen.
Når Arthur og hans lige er væk, er der intet at frygte.
Vi havde faktisk Arthur i vores vold.
Men han flygtede.
- Lod du ham gå? - Han undslap.
- Hvordan? Hvem lod ham gå? - Det var ikke meningen.
De skulle have dræbt ham! Jeg er ypperstepræstinde og han trodser mig!
- Slap af. - Jeg vil tilintetgøre ham.
Jeg vil sætte hans hoved på en pæl og se kragerne hakke hans øjne ud.
Arthur...
Du må vågne.
- Hvad er det? - Alarmklokken.
Hvor kommer de fra?
Bare rolig. Ingen vil gøre dig fortræd.
- Typisk dig at dandere den. - Det var på tide!
De er mine venner. Gode venner.
Hvad var det?
Det ved jeg ikke helt, men den reddede mit liv.
Der er noget galt. Hvor er alle sakserne henne?
Først var de for mange, og nu er de for få. Er du aldrig tilfreds?
Hvad var det?
Kan I mærke vinden?
Det var ikke nogen vind.
- Var det det, jeg tror? - Hvor har Morgana fundet en drage?
Følg Gwaine tilbage, så lokker jeg dragen væk.
- Så tåbelig er du vel ikke? - Jo, jo. Se selv.
Merlin!
Jeg følger efter.
Aithusa...
Hvad er der sket?
Hvem har gjort det her mod dig?
Jeg gør dig ikke noget.
Hvad betyder det?
Du kan ikke tale.
Merlin!
Gå!
Merlin?
Pænt af dig at give dig til kende.
Hvor sjusket af dig. Du er lige så dum, som du er modig.
- Hvad troede du, du kunne opnå her? - Jeg måtte befri mine mænd.
Den her gang er der ingen udvej.
Jeg beklager det, far gjorde mod dig. Vi er bror og søster.
Pudsigt, at du kan huske det med min dolk i ryggen.
Hvad skete der med dig, Morgana? Som barn var du sød og medfølende.
Jeg blev voksen.
Kryb du bare. Jeg er mægtigere, end du kan forestille dig.
Og alligevel vælger du kun at sprede had.
Det lærte jeg af Uther. Farvel, Arthur Pendragon.
Arthur!
Morgana...
- Jeg beder dig... - Ikke et ord, kære bror.
Det er for sent.
Mordred?
Arthur...
Emrys... Lig stille.
Der har været meget blodudgydelse i dag.
Og alt sammen for noget, som få vise mennesker ville ønske sig.
Taler du om diamairen?
- Fandt Morgana den ikke? - Det vil hun aldrig gøre.
Fordi den er dig. Du er nøglen til al kundskab.
Indimellem føles min skæbne tung, men det er intet mod din byrde.
Det er både en velsignelse...
...og en forbandelse.
Er der noget, du vil spørge mig om?
Nej.
Jeg tror ikke, at det ville være klogt.
Du er vis, Emrys.
Din visdom vil leve længe i menneskers bevidsthed.
Vent.
Jeg har et spørgsmål.
Hvis Mordred ikke er Arthurs forbandelse, hvem er så?
Han selv.
Rejs dig, sir Mordred, ridder af Camelot.
Her... Lad mig hjælpe dig med den.
Tak.
Hvis Arthur kendte til dine magiske kræfter, var situationen en anden.
- Sig mig en ting. - Selvfølgelig.
Du reddede Arthurs liv.
Hvorfor?
Arthur har ret.
Kærligheden, der forener os, er vigtigere end den magt, vi udøver.
Det havde Morgana glemt.
Du er vel træt efter den store dag. For træt til dessert?
Er der nogen?
Er det min livret?
- Hvad er det, der bekymrer dig? - Mordred.
Mennesker ændrer sig.
Du burde måske lade tvivlen komme ham til gode.
Kan du huske, hvad dragen sagde? En druide ville tage Arthur af dage.
Tror du stadig, at det er ham?
Terningerne er kastet...
...og på godt eller ondt er Albions store prøvelse begyndt.
EVENTYRET FORTSÆTTER...
Den har kraft til at påkalde de dødes ånder.
Jeg ved, at det er dig, far.